Vliv letničního hnutí na komunity katalánských Gitanů v jižní Francii - Dienstbierová, Kristina (Romano džaniben, 2008)
Letniční hnutí, původem ze Spojených států amerických, objevilo v 50. letech minulého století Romy ve Francii za své nadšené členy. Ti si na něm cení možnost smíření různých rozhádaných skupin a příležitost najít si cestu ven z izolace a alkoholizmu. V rámci klasického, tj. katolického, duchovního života se účastní pouze obřadů křtu a pohřbu, jinak převažují vlastní, tradiční formy. K nim patří předpisy rituální čistoty, s nimiž se pojí vnitřní strukturace skupiny, představy o druhém světě s následky pro chování na tomto světě jako např. křestní rituály na ochranu novorozeněte nebo opatření proti duchům mrtvých a distanc vůči zemřelým, a nakonec i silný mariánský kult jako nositel personifikace. Kromě běžných přechodových rituálů jako je křest, svatba a pohřeb, se vyskytují i cyklické rituály jako dušičky nebo poutě, sloužící k upevnění lokálních identit, k dalekosáhlým sociálním kontaktům a k sociální kontrole obecně. Nejdůležitější znaky identity jsou katalánština se specificky romskými prvky, rituální důkaz cudnosti „dikló“ a celkový životní styl. Sem patří i úcta vůči rodičům a zemřelým a k panně Marii. Změny pod vlivem letničního hnutí, jak je vnímají ti, kteří nevyznávají toto nové hnutí, spočívají mezi jiným v ubývající úctě vůči rodičům a zemřelým, v nedůvěře vůči instituci křtu, vůči mariánskému kultu a vůči poutím, ale i v menší míře alkoholizmu, pracovitosti, šetřivosti a v důrazu na společné obecné lidské hodnoty. Věřící zaznamenají význam Boha ve svém životě, bible coby nové normativní instance a týdenních shromáždění. Při bližším pohledu se ovšem jedná při těchto změnách jen o tendence. Bohoslužby nejsou navštěvovány pravidelně, některé magické rituály se zachovají, nadále jsou připraveni na návštěvu duchů zemřelých, a rituál „dikló“ se ještě dodržuje. Muži nepřestávají úplně bít své ženy, konzumace alkoholu a bitky stále existují. Jen někteří členové letničního hnutí, hlavně příslušníci sdružení gitanských žen, již nejsou natolik nedůvěřivé či odmítavé vůči příslušnicím majority, vnímaným jako kurvy, zatímco jiní jsou v tomto ohledu nedotčení věroukou letničářů. Ani návštěva školy není pro ně až tak důležitá. Souhrnně vznikly pod vlivem letničního hnutí dvě skupiny s celkově podobným životním stylem, ale odlišnou rétorikou s ohledem na uznání tradice nebo moderny.